Vad ska jag göra mer er, professorn?
Varför ska du göra något?
Inget av det här beror på mig.
När jag gick till jobbet i morse-
- ingick ni inte i mina planer, men här är ni nu.
Det betyder ingenting. Allt som hände betyder inget annat.
- Vad betyder det, då? - Inget.
Man springer på folk och en del har kanske problem.
Men det betyder inte att man är ansvarig för dem.
Folk som alltid tar hand om främlingar-
- är ofta folk som inte tar hand om dem som de bör ta hand om.
Om man bara gör det som förväntas blir man ingen hjälte.
- Ska det vara jag? - Jag vet inte. Är det det?
Det kan ligga lite sanning i det, men i det här fallet-
- vet jag inte vad för person jag borde hålla utkik efter-
- eller vad jag borde göra när jag hittade dem.
I det här fallet finns en sak att gå på.
- Och det var? - Att de står där...
...och jag måste se på dem och säga: "Han liknar inte min bror-
- men där är han så det är bäst att du tittar igen."
Och det är vad du gjorde?
Jag måste säga att ni var svår att ignorera.
Ert tillvägagångssätt var direkt.
Jag såg dig inte ens.
Det jag inte förstår är hur ni hamnade i en sån knipa.
Ja.
- Mår ni bra? Sov ni igår? - Nej.
När bestämde ni er för idag?
- Vad det något speciellt? - Nej.
Det är min födelsedag, men det är inte speciellt.
- Grattis på födelsedagen, professorn. - Tack.
Så ni tyckte att er födelsedag verkade som en bra dag?
Vem vet? Födelsedagar kanske är farliga, som julen.
Prydnader dinglar i träden, kransar på dörrarna-
- och kroppar från rör över hela USA.
- Julen låter inget vidare. - Julen är inte vad den brukade.
Jag tror att det är sant, det gör jag verkligen.
Jag måste gå.
- Sätter ni alltid på er jackan så där? - Vad är det för fel?
Jag sa inte att det var fel. Jag frågade om ni brukar göra så.
Jag sätter bara på mig den.
Är det feminint? Va?
Jag studerar bara professorers sätt.
Jag måste gå.
Låt mig hämta min jacka.
- Hämta din jacka? - Ja.
- Vart ska du? - Jag följer med er.
Va? Följer med mig vart?
- Vart ni än ska. - Nej, det ska du inte.
- Jo, det ska jag. - Jag ska hem.
- Okej. - Du följer inte med mig hem.
Jo då. Jag ska hämta min jacka.
- Det går inte. - Varför?
- Du kan inte. - Va?
Ni kan följa med mig hem, men jag kan inte följa med er?
Nej, det är inte det. Jag måste gå hem bara.
- Bor ni i en lägenhet? - Ja.
- Släpper de inte in svarta där? - Nej.
Eller, det är klart de gör. Inga fler skämt. Jag måste gå.
Bara ni inte får problem med att få in mig.
- Du är allvarlig. - Det tror jag att ni vet.
- Allvarligt? - Som en hjärtattack.
- Varför gör du det här? - Jag har inget val.
- Det är klart att du har. - Nej.
- Vem gjorde dig till min skyddsängel? - Det vet ni.
Jag bad er inte att hoppa i mina armar i tunnelbanan i morse.
- Det gjorde jag inte. - Inte?
- Nej! - Hur hamnade ni där, då?
Va? Ska vi inte gå nu?
Tror du verkligen att Jesus är i det här rummet?
Nej.
Jag tror inte att han är i det här rummet.
Jag vet att han är i det här rummet.
Det är som om jag skulle fråga er om ni tror att ni har jackan på er.
Det är inte samma sak. Det är en fråga om enighet.
Om du och jag säger att jag har jackan på mig-
- och Cecil säger att jag är naken och har grön hud och svans-
- då kanske vi bör fundera på var vi ska placera Cecil så att han inte skadar sig.
- Vem är Cecil? - Ingen. Han är hypotetisk.
Det finns ingen Cecil. Jag hittade på honom som exempel.
- Hittade på? - Ja.
- Hans åsikt räknas inte? - Nej, det är därför jag hittade på honom.
Jag kunde ha ändrat på saker.
Du kunde ha trott att jag inte hade rock.
Och var grön och allt det andra?
- Ja. - Men det gjorde ni inte.
- Nej. - Ni la allt på Cecil.
- Ja. - Men Cecil kan inte försvara sig.
Han håller inte med alla andra så hans ord räknas inte.
Förutom att du hittade på honom och gjorde honom grön och allt.
Han är inte grön. Vart leder det här?
- Jag vill bara veta mer om Cecil. - Det tror jag inte.
- Kan du se Jesus? - Nej, jag kan inte se honom.
- Men du pratar med honom. - Varje dag.
- Och han pratar med dig. - Ja, jag har hört honom.
- Hör du honom högt? - Nej, jag hör ingen röst.
Jag hör inte min egen heller. Men jag har hört honom.
Jesus kanske bara finns i ditt huvud?
Han är i mitt huvud.
Då förstår jag inte vad du försöker säga.
Jag vet det, raring. Hör på... Det första ni måste förstå-
- är att jag inte har originella tankar.
Om det inte luktar gudomlighet är jag inte intresserad.
- Luktar gudomlighet. - Ja, gillar ni det?
- Det är inte illa. - Jag hörde det på radion.
Jag har fått nog av att försöka på annat sätt.
Jag menar inte...
Jag menar att springa genom skogen med ögonbindel och...
Har jag inte försökt!
Om ni kan hitta någon som har försökt mer än jag-
- då vill jag träffa honom.
- Vart tror ni att det ledde mig? - Jag vet inte.
- Liv i döden är vart det ledde. - Liv i döden.
För död för att ens lägga sig.
Jag förstår.
Jag tror inte det.
- Låt mig fråga en sak. - Okej.
- Har ni någonsin läst den här boken? - Jag har läst delar av den.
- Har ni någonsin läst den? - Jag läste Jobs bok.
Har ni någonsin läst den?
Nej.
- Men ni har läst många böcker? - Ja.
- Hur många, tror ni? - Jag har ingen aning.
På ett ungefär.
Två i veckan, kanske 100 om året i nästan 40 år.
Två i veckan.
40 gånger 100 är 4000.
Jag bara jäklas med er, professorn.
Ge mig ett nummer, vilket som helst, och jag ska ge dig det gånger 40.
- 26. - 1040.
- 118. - 4720.
- Ja.
- Svaret är frågan. - Va?
- Det är ditt nya nummer. - 4720?
- Det är en stor siffra. - Ja.
- Kan du svaret? - Nej.
188800.
Låt mig se.
Hur gör du det?
Siffror är den svarte mannens vän. Smör och ägg.
Är man snabb nog med siffror kan man med charm-
- konfiskera innehållet i sin broders plånbok.
Man har gott om tid att öva sånt på kåken.
Jag förstår.
Vi återgår till er och alla böcker ni har läst.
Ni säger att ni har läst 4000 böcker?
- Antagligen, kanske mer. - Men inte den här boken.
- Nej, inte hela... - Varför inte?
Jag vet inte.
Vilken är den bästa bok som skrivits?
- Jag har ingen aning. - Gissa på en.
- Det finns många bra böcker. - Välj en.
- Kanske "Krig och fred". - Okej.
- Tror du att den är lika bra som den här? - Det är olika sorters böcker.
Den här "Krig och fred" har någon hittat på, va?
Ja.
- Är det vad som gör den annorlunda? - Jag anser att båda är påhittade.
- Är ingen av dem sann? - Inte i historiskt avseende.
- Vad vore en sann bok? - En historiebok kanske.
Gibbons "Det romerska rikets nedgång och fall".
Det är i alla fall riktiga händelser.
Det vore saker som har hänt.
Är den boken lika bra som den här boken?
- Bibeln? - Bibeln.
Jag vet inte. Gibbons är en hörnsten.
- Och en sann bok. Glöm inte det. - En sann bok, ja.
Men är den lika bra som bok?
Jag vet inte. Jag vet inte om man kan jämföra.
Vi pratar äpplen och päron.
Vi pratar inte om äpplen och päron. Vi pratar om böcker.
Är boken om romarriket en lika bra bok som den här?
- Svara på frågan. - Jag måste säga nej.
Det brukade stå på pärmen här: "Den bästa bok som någonsin skrivits."
- Tror ni att det är sant? - Kanske.
- Ni läser bra böcker. - Jag försöker, ja.
Men ni har inte läst den bästa boken.
- Varför? - Jag måste gå.
Ni behöver inte gå, professorn. Stanna här hos mig.
Du är rädd att jag går till stationen.
- Det kanske ni gör, så stanna. - Om jag lovar att låta bli?
- Ni kanske gör det ändå. - Måste du inte gå till jobbet?
- Jag var på väg till jobbet. - En lustig sak hände på vägen.
- Ja. - Ger de dig sparken?
Nej, de ger mig inte sparken.
- Du kan ringa. - Jag har ingen telefon.
De vet att om jag inte är där nu så kommer jag inte.
- Jag är inte sen av mig. - Varför har du ingen telefon?
Jag behöver ingen. Knarkare skulle ändå stjäla den.
- Skaffa en billig. - Inget är för billigt för en knarkare.
Vi återgår till er.
Vi håller oss till dig en minut.
- Får jag fråga en sak? - Visst kan ni det.
Var stod du? Jag såg dig aldrig.
Ni menar under ert stora språng?
- Ja. - Jag var på perrongen.
- På perrongen? - Ja.
Jag såg dig inte.
Jag stod på perrongen och skötte mitt. Sen kom du flygande.
Jag såg mig omkring för att se till att ingen var där, särskilt inte barn.
- Det var ingen där. - Nej, bara jag.
Jag vet inte var du kan ha varit.
Försöker ni vara kuslig, professorn?
- Jag kanske stod bakom en stolpe. - Det fanns ingen stolpe.
Säger ni att ni ser på en stor, svart ängel-
- som kom för att dra ert bleka arsle därifrån-
- i sista minuten och rädda er?
- Nej, det tror jag inte. - Är det inte möjligt?
- Nej. - Det var ni som föreslog det.
Jag föreslog aldrig något sånt. Du pratade om änglar.
Jag sa aldrig något om änglar. Jag tror inte på änglar.
- Vad tror ni på? - Många saker.
Okej.
- Vad då "okej"? - Vilka saker?
- Jag tror på saker. - Ge mig ett exempel.
Kulturella saker, till exempel - böcker, musik, konst och sånt.
Okej.
Sånt har värde för mig.
De är civilisationens grund.
De brukade ha värde för mig.
De har inte så mycket värde längre, antar jag.
Vad hände med dem?
Folk slutade att uppskatta dem. Jag slutade att uppskatta dem.
Jag vet inte om jag kan säga varför. Den världen är borta nu.
Snart är den helt borta.
- Jag vet inte om jag följer er, professorn. - Det finns inget att följa.
Saker som jag älskade var väldigt ömtåliga.
Det visste jag inte. Jag trodde de var oförstörbara.
Det var de inte.
Är det vad som skickade er över perrongkanten? Inget personligt?
Det är personligt. En utbildning gör världen personlig.
Det är mäktiga ord, professorn.
Jag har inget svar på något av det.
Det kanske inte finns något svar.
Men jag måste ändå fråga.
Vad är det för mening med att ha såna idéer-
- om de inte håller er kvar på perrongen-
- när Sunset Limited kommer i 130 km i timmen?
- Bra fråga. - Jag tänkte väl det.
Jag har inget svar på den heller.
Det kanske inte är logiskt. Jag vet inte.
Jag fick frågan om det var konstigt att jag blev vittne till alltings död.
Jag tycker att det är konstigt.
Men det betyder inte att det inte är så.
Någon måste vara här.
- Men du tänker inte stanna kvar för det? - Nej.
Låt mig se om jag förstår.
Du säger att det här med kulturen-
- är det enda mellan dig och tåget Sunset Limited.
- Det är mycket. - Men det sket sig.
- Ja. - Du är kulturknarkare.
Du kanske har rätt. Jag kanske inte har någon tro.
Jag tror på Sunset Limited.
Jäklar, professorn.
Ja, jäklar.
Ingen tro?
Det jag trodde på...
...existerar inte längre.
Det är dåraktigt att låtsas att de gör det.
Den västerländska civilisationen gick äntligen upp i rök-
- i Dachaus skorstenar och jag var för besatt för att se det.
Jag ser det nu.
Ni är en utmaning, professorn, vet ni det?
Du har ingen orsak att blanda dig i mina problem.
Jag borde gå.
- Har ni några vänner? - Nej.
- Kom igen, inte en enda? - Inte direkt.
- Berätta om den. - Vilken.
- "Inte direkt" -vännen. - Jag har en vän på universitetet...
Inte en nära vän - vi äter lunch tillsammans då och då.
Men bättre än så blir det inte?
- Ja. - Vad gjorde ni mot honom?
- Vad jag gjorde? - Ja.
Varför tror du att jag gjorde honom något?
- Jag vet inte. Gjorde ni? - Nej!
- Vad är det du tror att jag gjorde? - Jag väntar på svar.
Det finns inget att berätta.
Ni lämnade ingen lapp eller något som berättade att du tog tåget?
- Nej. - Er bästa vän?
- Han är inte min bästa vän. - Vi sa just att han var det.
Du sa just att han var det.
- Sa ni att ni tänkte på det här? - Nej, hur så?
- Han är er bästa vän. - Vi står inte varandra så nära.
- Inte så nära? - Nej.
- Er bästa vän står er inte så nära? - Om du vill.
Så ni vill inte störa honom med en liten sak som självmord?
Hör på...
...tänk om jag ger dig mitt ord-
- på att jag bara går hem och inte försöker ta livet av mig på vägen.
Tänk om jag ger er mitt ord på-
- att jag inte skulle lyssna på det skitsnacket.
Är jag fånge här, eller?
Ni vet bättre än så.
Ni var fånge innan ni kom hit.
En fånge i dödscell.
- Vad gjorde er pappa? - Va?
Vad gjorde er pappa? Vilken sorts arbete hade han?
Han var advokat.
- Advokat? - Ja.
Vilken sorts juridik sysslade han med?
Han var statsanställd. Han höll inte på med brottsmål.
Vad vore brottsmål och sånt?
Jag vet inte. Skilsmässor kanske.
Ni kanske har en poäng.
- Vad dog han av? - Vem sa att han var död?
- Är han död? - Ja.
- Vad dog han av? - Cancer.
- Cancer. Då var han sjuk ett tag? - Ja.
- Hälsade ni på honom? - Nej.
- Varför inte? - Jag ville inte.
Varför ville ni inte?
Jag vet inte. Jag bara ville inte.
- Jag kanske inte ville minnas honom så. - Skitsnack.
- Bad han er att komma? - Nej.
- Men det gjorde er mamma. - Kanske.
- Ni vet att hon bad er att komma. - Okej, ja.
- Vad sa ni? - Jag sa att jag skulle komma.
- Men det gjorde ni inte? - Nej.
- Hur så? - Han dog.
Nej, nej, det är inte det.
Ni hann hälsa på, men det gjorde ni inte.
- Jag antar det. - Ni väntade tills han var död.
Okej, så jag hälsade inte på min pappa.
Er pappa ligger inför döden med cancer.
Er mamma håller hans hand. Han har ont.
De ber er komma och hälsa på en sista gång.
Och ni säger: "Nej, jag kommer inte."
- Snälla sig att jag fattade fel. - Om det är så du vill uttrycka det, så...
- Hur vill ni säga? - Jag vet inte.
Då är det så det är?
- Jag antar det. - Nej, anta inget.
- Är det eller är det inte så? - Ja.
Låt mig se om jag kan hitta min tågtidtabell-
- och se när nästa expresståg kommer.
Jag är inte säker att jag förstår humorn.
Jag är glad att ni säger det, för det gör inte jag heller.
Jag blir mer fascinerad för varje minut.
Varför kan ni inte se er själv, raring? Ni är genomskinlig som glas.
Jag kan se hjulen och växlarna snurra därinne.
Jag kan se ljuset också. Gott ljus, sant ljus. Kan ni se det?
Nej, det kan jag inte.
Välsigne er, broder.
Välsigne och bevare er, för det finns där.
När satt du i fängelse?
- För länge sen. - Vad satt du inne för?
- Mord. - Verkligen?
Vem skulle påstå sig vara mördare som inte var det?
- Du kallade det kåken. - Ja.
Kallar de flesta svarta fängelset för kåken?
Nej, bara vi gamla negrer från landet.
Vi gillar att kalla saker vid dess rätta namn.
Det finns så många engelska ord för fängelse.
Jag vill inte räkna dem.
Har du många fängelsehistorier?
- Fängelsehistorier? - Ja.
Jag vet inte. Jag brukade berätta historier från fängelset-
- men de förlorade sin charm.
- Varför pratar vi inte om något gladare? - Har du varit gift?
- Gift? - Ja.
- Åh jösses. - Vad då?
Vi kanske borde ta en titt på fängelsehistorierna.
Oj, oj...
- Har du några barn? - Nej, professorn. Jag har ingen.
Alla i min familj är döda.
Jag hade två söner, men de dog för länge sen.
Alla jag har känt har dött.
Det borde ni tänka på. Jag kan vara farlig för hälsan.
- Hade du alltid mycket problem? - Ja, jag gillade det.
Det gör jag nog fortfarande.
Jag satt inne i sju år. Det kunde ha varit mer. Jag skadade många.
Jag brukade slå till dem och de reste sig inte igen.
- Men nu har du inte såna problem? - Nej.
Men du gillar det fortfarande?
Jag kanske är dömd till det - min egen karma biter mig i röven.
Men jag är på andra sidan nu.
Vill man hjälpa folk med problem måste man dit där problemen är.
Man har ont om val.
- Hur länge har du varit här? - Sex, snart sju år.
- Jag förstår inte varför du bor här. - Istället för var?
- Var som helst. - Det här är var som helst.
Jag kunde bo i ett annat hus, men det här duger.
Jag har mitt sovrum därborta där jag kan vara i fred.
Jag har en soffa där folk kan sova.
Knarkare mest.
De kan förstås gå sin väg med allt bärbart, så man kan inte äga något.
Men det är bra. Hänger man med rätt gäng-
- så kommer man över sina världsliga behov.
De tog kylskåpet en gång, men någon stoppade dem-
- ute i trappan och fick dem att bära upp det igen.
Nu har jag det där stora kylskåpet. Jag bytte upp mig.
Det enda jag saknar är musiken.
Jag vill ha en ståldörr.
Då kan jag spela musik härinne.
Men man måste köpa dörren och ramen på samma gång.
Jag jobbar på det.
Jag bryr mig inte om TV...
...men jag saknar musiken.
Tycker du inte att det är ett hemskt ställe?
- Ett hemskt ställe? - Ja.
- Vad pratar ni om? - Det här stället.
- Ett hemskt ställe med hemskt folk. - Oj, oj...
De här människorna är inte värda att rädda även om det gick.
Det måste du veta.
Jag gillar utmaningar. Jag startade en församling innan jag kom ut.
Det var en utmaning. Många bröder kom.
De bryr sig inte alls om det. Det bryr sig inte om Guds ord.
De ville ha det på sitt CV.
- CV? - CV.
Det finns bröder där som har gjort hemska grejer.
De ångrade inget förutom att de åkte dit.
Men det roliga var att många trodde på Gud-
- till och med mer än många av dem på utsidan.
Jag vet att jag gjorde det. Det borde ni tänka på, professorn.
- Jag borde nog gå. - Vänta...
Ni måste inte gå, professorn. Låt mig fråga en sak.
Har ni haft en sån där dag när allt bara var konstigt-
- och sen föll saker plötsligt på plats?
- Jag vet inte riktigt vad du menar. - Bara en sån där magisk dag.
En sån där dag när allt ordnade sig.
Jag vet inte. Kanske. Hur så?
Jag undrar bara om ni inte haft en lång torrperiod-
- tills ni började tro att det nog var så världen är.
- Så världen är? - Ja.
- Och hur är det? - Ni vet, lång och torr.
Men poängen är att även om ni känner så måste ni förstå-
- att solen inte lyser på samma hundrumpa varje dag.
Förstår ni vad jag säger?
Om du säger att jag har en dålig dag är det löjligt.
Inte att ni har en dålig dag, professorn.
- Jag säger att ni har ett dåligt liv. - Ska jag förändra mitt liv?
- Jävlas ni med mig? - Jag måste gå.
Sitt med mig lite längre.
Min fängelsehistoria, då?
Ni behöver ingen fängelsehistoria.
- Varför inte? - Ni är redan misstänksam hela tiden.
- Ni tror att jag försöker luras. - Gör du inte det?
Jo, men jag vill inte att du ska veta det.
- Men jag måste gå. - Ni är inte redo att gå ut på gatan igen.
- Jag måste gå. - Ni har inget ni behöver göra.
- Hur vet du det? - För att ni inte ens borde vara här.
Jag förstår.
Om jag berättar en fängelsehistoria, stannar ni då?
- Okej, jag stannar ett tag. - Okej! Mannen säger okej.
- Här kommer min fängelsehistoria. - Är den sann?
Ja, den är sann. Jag kan inga andra historier.
En dag stod jag i matkön-
- när niggern bakom börjar bråka med servitören.
Han säger att bönorna är kalla.
Han slänger ner sleven bland bönorna.
Bönorna stänkte upp på mig.
Jag ville inte bråka om bönor, men det gjorde mig förbannad.
Jag hade just satt på mig rena kläder. Skjorta och byxor.
Man får bara två uppsättningar i veckan. Så jag sa till honom:
"Passa dig!" Eller något sånt.
Men jag fortsatte. Jag sa till mig själv att släppa det.
Men sen sa niggern något.
Så jag vände mig om.
När jag gjorde det stack han en kniv i mig.
Jag såg den inte ens. Blodet flöt överallt.
Det var ingen fängelsekniv.
Det var en sån där italiensk stilett.
En sån där i svart och silver.
Jag duckade under räcket.
Jag fick tag på ett bordsben.
Jag hade det i handen.
Det hade en lång skruv i ena änden.
Jag slungade det mot niggerns huvud.
Och jag slutade inte!
Jag slutade inte förrän det inte såg ut som ett huvud längre.
Skruven satt fast i hans huvud och jag fick ha foten på honom för att dra ut den.
- Vad sa han? - Vad han sa?
I kön, vad sa han?
- Inget jag upprepar. - Det är orättvist.
- Inte rättvist? - Nej.
Här berättar jag en blodig fängelsehistoria-
- genuina grejer, och ni kan inte föreställa er vad niggern sa?
- Måste du använda det ordet? - Ordet?
- Ja. - Vi gör inga framsteg här.
Det verkar bara onödigt.
Vill ni inte höra "nigger", men vill gå för att jag inte berättar vad niggern sa?
- Är ni säker? - Jag vet inte varför du använder ordet.
Det är ju min historia!
Jag minns inte att det fanns afroamerikaner eller färgat folk där.
Vad jag minns var det bara ett gäng niggrer!
Fortsätt.
Jag måste ha dragit ut kniven och släppt den på golvet någonstans.
Under tiden slår jag mot niggerns huvud-
- men hans vän har fått grepp om mig bakifrån.
Men jag har en hand på räcket, så jag ska ingenstans.
Men vad jag inte vet är att killen måste ha plockat upp kniven-
- och han försöker sticka mig i magen.
Jag kände blodet. Jag vände mig om och slog honom i huvudet.
Han flög över golvet.
Nu har någon tryckt på larmknappen.
Alla är på golvet och fängelset har låsts ner.
Vakten på räcket? Han siktar med geväret på mig-
- och han skriker:
"Du! Ner på golvet och släpp vapnet!"
Han tänker skjuta mig när löjtnanten säger:
"Skjut inte! Du! Släpp klubban!"
Jag såg mig omkring och jag var den enda som stod.
Jag såg niggerns fötter sticka fram under disken dit han krupit.
Så jag släppte grejen.
Jag minns inte mycket efter det.
De sa att jag hade förlorat nästan hälften av mitt blod.
Jag minns att jag halkade omkring i det, men trodde att det var den andra killens.
- Dog mannen? - Nej.
Alla överlevde.
De trodde att han var död, men det var han inte.
Han var inte riktig efter det.
Jag hade inga fler problem med honom.
Han gick omkring med huvudet på sned, han förlorade ett öga-
- armen hängde och han pratade inte riktigt.
De skickade honom till ett annat fängelse.
Men det är inte hela historien.
- Nej. - Vad hände?
Jag vaknade på sjukan. De hade redan opererat mig.
Min mjälte var skadad och levern... och mer därtill.
Jag var nära att dö.
Jag hade 280 stygn som höll ihop mig.
Det gjorde ont. Jag visste inte att man kunde ha så ont.
Jag hade fortfarande fot- och handbojor och satt fast i sängen-
- om du kan tro det.
När jag låg där hörde jag en röst-
- den kunde inte ha varit tydligare. Och rösten sa:
"Om det inte var för Guds nåd skulle du inte vara här."
Jag försökte sätta mig upp och se mig omkring, men kunde inte.
Det fanns ingen där.
Jag menar, visst var någon där, men jag behövde inte försöka se honom.
Är det inte en konstig historia?
Jo, det är en konstig historia.
Du tyckte inte synd om den här mannen.
Ni går händelserna i förväg.
Historien om hur en medfånge blev en enögd krympling-
- så att du kunde hitta Gud.
Är det inte så?
- Jag vet inte. - Hade du inte sett det så?
Jo, visst såg jag det så.
Är inte det den sanna historien?
Professorn... Jag vill inte bråka med er.
Ni verkar vilja att historien ska vara så-
- så jag måste säga att det är ett sätt att se på saken.
Jag medger det. Jag måste hålla er intresserad.
- Du lurar mig. - Är ni okej med det?
Och sen stoppar du mig i... Vad? Säcken?
- Ja. - Okej.
Ni måste komma ihåg:
- Det är en fängelsehistoria. - Ja.
- Ni bad om en sån. - Okej.
Poängen är, professorn, att jag inte har någon aning-
- om varför Gud talade till mig.
- Jag vet. - Men du lyssnade.
- Vad har man för val? - Jag vet inte.
Att inte lyssna.
Tror ni att han pratar med folk-
- som han vet inte tänker lyssna på honom?
Tror ni att han har så mycket fritid?
Varför kan inte såna som du acceptera att somliga inte ens vill tro på Gud?
- Jag kan acceptera det. - Kan du?
Javisst. Jag tror att det är ett faktum.
Jag ser det varje dag, så det är bäst att acceptera.
- Varför inte lämna oss i fred, då? - Att hoppa framför tågen?
Om det är vad vi vill, ja.
För att han sa nej.
Det står här.
- Vill ni inte vara lycklig? - Lycklig?
Har ni något emot att vara lycklig?
- Gud hjälpe oss... - Är det känsligt?
- Är lycka fel? - Motsatsen till det mänskliga tillståndet.
Det är motsatsen till ert tillstånd, ja.
- Lycka? - Som om det inte finns.
- Inte för någon? - Nej.
- Hur hamnade vi i en sån här knipa? - Vi föddes i en sån här knipa.
Lidande och mänskligt öde är samma sak. De beskriver varandra.
Vi pratar inte om lidande. Vi pratar om att vara lycklig.
- Man kan inte vara lycklig om man lider. - Inte?
- Du är inte logisk. - Det är hårda ord från professorn!
Predikanten har fallit tillbaka! Han tar sig om hjärtat!
Hans ögonvitor syns!
Vänta, lite...
Predikanten blinkar. Han kommer tillbaka.
Han kommer tillbaka!
Poängen, professorn, är att om man inte har smärta i livet-
- hur vet man då när man är lycklig? Jämfört med vad då?
- Har du något att dricka? - Nej.
Är ni en man som dricker?
- Blir det nykterhetsföreläsning nu? - Inte från mig.
Det har varit en svår dag.
Så du dricker inte?
Nej.
Jag har gjort det förut.
- Är du med i AA? - Nej, jag slutade bara.
Jag hade många vänner som drack.
De flesta av dem. Och de flesta är döda.
- Av sprit? - Av sprit eller liknande orsaker.
En vän blev nyligen överkörd av en taxi.
- Vart tror du att han skulle full? - Jag vet inte. Vart?
För att köpa mer whisky.
Han hade mycket hemma, men fyllon är alltid rädda att det ska ta slut.
- Dog han? - Jag hoppas det. Vi begravde honom.
Det finns en sensmoral i den historien.
Det är bara en historia om vad man får och vad man vill ha.
Smärta, lycka.
Låt mig berätta en annan.
En söndag...
...satt vi alla hemma och drack. Det var en söndagsmorgon.
En vän kom med en tjej, Evelyn.
Evelyn var full när hon kom, men vi sa:
"Gå till köket och hämta en drink."
Min kompis Reg gick genast till köket och fixade en drink.
Men nu är flaskan borta.
Reg har varit nära en del fyllon i sitt liv och börjar leta efter flaskan.
Han letar i skåpet och bakom allt, men kan inte hitta den.
Han vet förstås vad som hände med den.
Så han kommer tillbaka till vardagsrummet och sätter sig-
- och tittar på Evelyn som sitter i soffan, full.
Han säger: "Evelyn... Var ställde du whiskyn?"
Evelyn mumlar något.
Han säger: "Evelyn... Var gömde du whiskyn?"
Samma sak.
Reg börjar bli lite förbannad-
- så han lutar sig fram och säger...
Och hon säger: "Jag gömde den i toaletten."
- Det är rätt roligt. - Jag tänkte väl det.
- Var whiskyn där? - Ja.
Det är ett favoritställe för fyllon att gömma en flaska.
Men poängen är att fyllots bekymmer-
- är inte att han kommer att dö av att supa-
- utan att han får slut på whisky innan han får chansen.
Är ni hungrig? Jag kan fortsätta sen.
- Jag tappar inte bort mig. - Nej, fortsätt du.
Man räcker ett fyllo en drink och säger att han inte vill ha den, vad säger han?
- Jag tror att jag vet. - Ja, ni skulle ha rätt.
- Om att han inte vill ha den? - Ja.
Det han vill ha kan han inte få.
Det han verkligen inte vill ha kan han inte få nog av.
- Vad vill han verkligen ha? - Ni vet vad han vill ha.
- Nej. - Jo, det gör ni.
Nej, det gör jag inte.
- Vet ni inte vad han vill ha? - Nej.
Han vill ha det alla vill ha.
- Och det är? - Han vill bli älskad av Gud.
Jag vill inte bli älskad av Gud.
Jag älskar hur du är så direkt!
Han vill inte heller det, enligt honom.
Allt han vill är att dricka whisky.
Ni är en smart man, professorn. Säg vad som stämmer.
- Jag vill inte ha whisky heller. - Jag trodde att ni bad om en.
Jag menar i allmänhet.
Det var inte allmänt prat. Vi pratade om en drink.
- Jag har inget spritproblem. - Ni har någon sorts problem.
Vad jag än har för problem är det inget som jag tror att sprit kan lösa.
Jag älskar hur ni uttryckte det.
- Vad kan det lösas med, då? - Jag tror att du vet det.
Sunset Limited.
- Ja. - Det är vad ni verkligen vill.
Det är vad jag vill, ja.
Det är en stor whisky, professorn.
- Som jag inte vill ha? - Som ni inte vill ha, ja.
- Jag tror att jag vill det. - Självklart, raring.
- Annars vore vi inte här. - Jag håller inte med.
Okej, men det är handen jag spelar.
Jag tror inte att du förstår att folk som jag-
- ser på längtan efter Gud som något som saknas i människorna.
- Jo. Jag kunde inte hålla med mer. - Håller du med?
Ja. Det som saknas är Gud.
För mig är det hela idén om Gud som är skitsnack.
Visa nåd Herre...
Jesus hjälp oss!
Professorn har gått och hädat.
Nu blir vi aldrig räddade.
- Är det inte ont att säga så? - Nej, men det tycker ni.
- Nej, det är bara fakta. - Nej, det är inte bara fakta.
Det är det största faktumet med er. Det enda, kanske.
- Men du tycker inte att det är så farligt. - Nej, jag vet att det går att bota.
Om du frågar mig vad mannen däruppe tycker om det-
- så föreställer jag mig att han hört det så mycket-
- att det inte stör honom alls längre.
Jag menar... tänk om någon sa till er att ni inte existerar-
- och ni satt där och hörde honom säga det?
- Skulle inte det göra er förbannad? - Man skulle tycka synd om dem.
Man kanske till och med försöker hjälpa dem.
I mitt fall behövde han hojta högt där jag låg på en bår i två bitar-
- hopsydd där någon nigger försökt kärna ur mig som ett äpple.
Men eftersom Gud är Gud kan han tala till ens hjärta när som helst.
Och om han talade till mig, vilket han gjorde...
...då kan han tala till vem som helst.
"Jag undrar vad den galna niggern tänker göra nu.
Han försöker nog charma mig.
Han pratar snart i tungor.
Jag måste ta mig ut härifrån.
Han stjäl nog min plånbok.
Jag måste ta mig ut innan något hemskt händer."
Hallå!
Vad ska vi göra med er, professorn?
Jag vet att jag är skyldig dig en hel del, åtminstone i världens ögon.
Kan jag inte bara ge dig något och så kallar vi det oavgjort?
Jag kan ge dig pengar eller något.
Jag kan ge dig 1000 dollar.
Det är inte så mycket. Jag kan ge dig 3000.
Ni har visst ingen aning om era problem?
- Jag vet inte vad du menar. - Jag vet.
Jag vill bara lösa det här.
Det är inte mig ni måste lösa det med.
Tror du verkligen att jag skickades till dig av Gud?
Nej, det är värre än så.
Hur menar du?
Tro är inte som ateism.
Om man är troende och äntligen kom till själva trons källa-
- då behöver man inte leta vidare. Det finns inget mer.
Men ateisten har ett problem.
Han tänker skaka om världen.
För allt han pekar på och säger att det inte är sant-
- lämnar han två saker där.
Tror du verkligen på allt i Bibeln?
- Bokstavligen? - Ja.
Antagligen inte, men ni vet redan att jag är laglös.
Vad håller du inte med om?
Antagligen idén om arvssynden.
När Eva åt äpplet så blev alla onda.
Jag ser inte folk så.
I huvudsak var folk goda från början.
Jag tror att ondska är något som man drar till sig-
- mest genom att vilja ha saker man inte borde.
Jag säger inget om att jag är kättare när jag försöker få er att sluta vara en.
Är du kättare?
- Försöker ni luras igen? - Nej. Är du?
Inte mer än en man borde, inte ens en man med mäktig tro.
Jag är ingen tvivlare, men jag ifrågasätter.
Vad är skillnaden?
Ifrågasätter man vill man ha sanningen.
En tvivlare vill få höra att den inte finns.
Tror du inte att man måste tro allt i den för att bli räddad?
Nej, jag tror inte ens att man måste läsa den.
Jag är inte ens säker på att man måste känna till boken.
Den sanning som finns i boken-
- finns i människors hjärtan och fanns där för länge sen-
- och finns där länge än-
- även om varje bok bränns. Varenda bok.
Jag tror inte att Jesus hittade på det han sa.
Han bara berättade det.
Den här boken är en guide för de okunniga och sjuka.
En hel man behöver den inte.
Om man vill läsa boken-
- upptäcker man att den pratar mer om fel väg-
- än om den rätta vägen. Varför?
- Jag vet inte. Varför? - Kan du inte berätta?
- Jag måste tänka på saken. - Okej.
- Okej, vad då? - Tänk på saken.
Det kanske tar mig lite längre att tänka på saker.
- Det går bra. - Går det bra?
Jag menar att jag kan ta det på två sätt.
Jag ska ta det på det bra sättet.
- Då får jag leva i min värld, inte er. - Varför tror du att min är så hemsk?
Jag tror inte att den är så hemsk. Den är kort, bara.
Svaret på din fråga-
- är att dialektiken hos moral- predikanterna alltid förutsätter ondska.
- Jösses. - Hur så?
Det är starkt som en märrs andedräkt.
Sånt skulle jag vilja säga till bröderna.
Det är bara vi två här, det är ett privat samtal.
Vad sa du precis?
Din fråga.
Bibeln är full av varningar. All litteratur är det.
Den säger till oss att vara försiktiga.
Med att svänga fel, välja fel väg.
Hur många vägar är fel? Mängder.
Hur många rätta vägar? Bara en.
Därav obalansen du pratade om.
Jösses...
Ni skulle kunna vara med på TV, professorn, ni ser bra ut.
- Vet ni det? - Sluta.
Jag var inte ens säker på att ni var professor förrän ni kläckte ur er det där.
Du har roligt på min bekostnad.
- Nej då. - Det tror jag att du har.
Raring... Jag svär att det inte är så. Jag kunde inte säga såna saker.
- Jag beundrar det. - Varför kallar du mig "raring"?
Det är den gamla Södern som talar.
- Jag slutar om du vill. - Jag vet inte vad det betyder.
Det betyder att man är bland vänner. Det betyder sluta oroa dig.
Det kan vara lättare sagt än gjort.
Ja, du kanske har rätt. Men vi pratar bara.
- Säg mig en sak. - Visst.
Varför är du här? Vad får du ut av det här?
- Du verkar smart. - Jag?
Jag är bara en dum bondnigger från Louisiana.
Jag sa ju att jag inte tänker.
Om det inte står här vet jag inte.
Jag tror att du skojar med mig ibland.
Du är ett svin! S-V-I-N!
Kom igen nu!
Vad fan gör du i min jävla säng?
Hur kan du känna dig trygg här?
Ni har rätt, professorn, om att känna sig trygg.
Har du hindrat dem från att ta droger?
- Inte vad jag vet. - Vad är då meningen?
Det är hopplöst. Det är en moralisk spetälskekoloni.
"Moralisk spetälskekoloni." Var är min penna?
Jag vill aldrig att ni går. Jag skriver det i boken.
"I den moraliska spetälskekolonin."
Jag gillar hur det låter.
Jag förstår ändå inte hur du kan bo här.
Varför inte bo någonstans där du kan göra nytta?
Till skillnad från ett ställe där nytta behövs?
Till och med Gud ger upp till slut. Det finns ingen församling i helvetet.
Nej. Det var väl uttryckt.
Församlingar är för de levande. Det är därför man har ansvar för sina bröder.
När han har slutat andas kan man inte hjälpa honom. Se efter honom nu.
Man vill kanske hålla ett öga på hans tågtidtabell.
- Tror du att du ser efter din broder? - "Tror" räcker inte.
- Och Jesus är en del av det? - Går det bra?
Han är intresserad av att komma hit till kloaken-
- och rädda det som alla vet inte går att rädda.
Varför skulle han det? Du sa att han hade ont om tid?
Varför skulle han komma hit?
Vad är skillnaden för honom-
- mellan ett spirituellt och moraliskt tomt hus och ett som bara var tomt?
Professorn... Ni är teolog och jag vet det inte ens.
Du gör dig lustig.
Jag förstår inte.
Men var inte rädd för att tala nedlåtande. Ni sårar mig inte.
Det betyder att du inte är uppriktig.
Du är cynisk och tror inte på det du säger.
- Tror ni inte att jag menar vad jag säger? - Jag tror att du säger saker för effekten.
- Låt mig säga det här för effektens skull. - Varsågod.
Tänk om jag sa att om ni kunde få er själv-
- att ta händerna från din broders hals kan ni få evigt liv?
- Det finns inget sånt. Alla dör. - Det är inte vad han sa.
Han sa att vi kan få evigt liv-
- nu idag-
- hålla det i händerna, se det.
Det lyser om det och det väger litegrann.
Det är en aning varmt.
Liv och det är evigt.
Och du kan få det nu idag.
Men du vill inte ha det.
Du vill inte ha det för då måste du låta din broder komma undan.
Du måste ta honom i armarna och hålla honom-
- och det spelar ingen roll vad han har för färg eller lukt eller om han vill hållas.
Du gör det inte för du tror inte att han förtjänar det.
Det finns inga argument. Han gör det inte.
Du gör det inte för att det inte är rättvist.
Är det inte så?
Är det inte?
- Jag tänker inte så. - Svara på frågan bara.
- Jag tror inte på sånt. - Jag vet det.
Svara på frågan bara.
Det kan ligga sanning i det du säger.
- Är det allt jag får? - Ja.
Okej, jag tar det.
En del är mycket. Det gäller smulor nu.
- Jag måste verkligen gå hem. - Nej, stanna. Bara en stund.
Vi kan prata om något annat. Gillar ni baseball?
Jag kan fixa lite mat åt oss.
- Jag är inte hungrig. - Kaffe, då?
Okej. Men sen måste jag gå.
Okej! Mannen säger okej.
Vanligtvis skulle jag inte vara så oförskämd-
- en man i mitt hus vid mitt bord och jag har inte bjudit på något.
Men med er måste jag ha strategi och spela mina kort rätt...
...så att ni inte försvinner in i natten. - Det är inte natt.
Det beror på vilken natt ni menar.
- Låt mig ställa en personlig fråga. - Det här blir bra.
Vad tror ni är fel med er-
- så att ert enda alternativ var Sunset Limited?
Jag tror inte att det är något fel på mig. Jag möter äntligen sanningen.
Annorlunda betyder inte galen.
- Annorlunda? Än vem? - Alla.
De andra som försöker ta livet av sig, då?
- Vad är det med dem? - De kanske är som du.
De kanske är själsfränder fast ni inte träffas så ofta.
- Jag tror inte det. - Nej?
Jag har gått i gruppterapi med dem.
Jag har aldrig hittat någon jag kände frändskap med.
Professorerna, då? Finns det inget frändskap där?
- Gode Gud... - Jag tar det som ett nej...
Jag avskyr dem och de avskyr mig.
Ni tycker inte om dem, men ni kan ändå likna dem.
Och vad är det för ord, "avsky"?
- Avsky. - Det är ett starkt ord.
Inte starkt nog, är jag rädd.
Varför avskyr ni professorerna?
- Jag vet vad du tänker. - Vad tänker jag?
Du tänker att jag avskyr dem för att jag är som dem och jag avskyr mig själv.
Låt mig fråga en sak... Tar ni mediciner?
Nej.
Finns det ingen medicin för pilgrimer som ska ta tåget?
- För självmordsdepression? - Ja.
- Jo, jag har provat dem. - Och vad hände?
- Inget. - Ingen lindring?
- Nej. Kaffet har runnit igenom. - Jag vet.
- Fungerar medicinerna för andra? - Ja, för de flesta.
- Men inte för er? - Nej.
- Vad tror ni om det? - Jag vet inte. Vad ska jag tro?
Jag vet inte, jag försöker bara se om vi kan hitta lite support åt er här.
- Support? - Ja, gillar ni det?
Pratar man så på gatan?
Nej, jag lärde mig det på kåken.
Man hör allt möjligt från advokater och så.
Man pratar om sitt support, någon annans snubbes support-
- ens frus support.
Tar du grädde och socker?
- Nej, bara svart. - Bara svart.
Varför måste jag ha support?
Jag säger inte att ni måste. Jag undrar om ni har det och vi inte har letat nog.
Det kan finnas där. Det kan finnas någon annan-
- medicin-immun kronisk pendlare som kan vara er vän.
- Kronisk pendlare? - Gillar du det?
Det går bra.
- Ingen? - Nej, ingen.
Jag är inte medlem. Jag har aldrig velat vara det.
- Inte medlem? - Nej.
Jag kan äta lite. Det tror jag att ni också kan.
Bryt bröd med en man och vänskapen har nått en ny nivå.
Det stämmer i hela världen.
- Antagligen. - Antagligen?
Jag gillar antagligen.
Antagligen från er är nog värt en del "ja, för fan" från andra.
Varför? För att jag inte tror på något?
Jag tror inte att det är problemet.
Det är nog vad ni tror som är problemet inte vad ni inte tror.
- Låt mig fråga det här. - Varsågod.
- Tänker ni någonsin på Jesus? - Så där ja...
Gör ni det?
- Hur vet du att jag inte är judisk? - Får judar inte tänka på Jesus?
De kanske tänker på honom annorlunda.
- Är ni judisk? - Nej.
- Ni lurade mig en minut! - Va, gillar du inte judar?
Jag retas bara, professorn.
Jag vet inte varför jag gillar att jäklas med er, men det gör jag.
Nu måste ni lyssna eller tro på vad ni hör för poängen är...
Det ville ni veta.
...är att det finns inga judar, inga vita-
- inga niggrer... Svarta människor.
Det finns inget sånt. På gruvans botten-
- där guldet finns, finns det inget sånt.
Det är bara ren malm, det som finns för evigt och som du inte tror på-
- det som håller folk kvar på perrongen när Sunset Limited åker förbi-
- även om tror att de vill gå med på-
- den där saken som låter en dela ut välsignelser-
- på främlingar istället för förbannelser.
Det är en sak.
Det är bara en sak.
Och det vore Jesus.
Jag måste tänka på hur jag ska svara.
Ett till kätteri kanske inte skadar.
Jag är rätt full av dem redan.
Här är vad jag skulle säga.
Jag skulle säga...
Jag skulle säga att vi pratar om Jesus-
- men Jesus som han förstås från botten på gruvan.
Han kunde inte komma ner hit och anta formen av en man-
- om inte den formen kunde hysa honom.
Och om jag sa att Jesus inte kan vara man-
- om inte var man är Jesus-
- ja, då tror jag att det är ett stort kätteri.
Men det är inte lika farligt-
- som att säga att människan inte är annorlunda än en sten-
- och det är så jag ser er åsikt.
Det är inte min åsikt. Jag tror på intellektets företräde.
Är det ett ord?
Det betyder att man sätter det först.
- Intellektet? - Ja.
- Sunset Limiteds företräde, då? - Ja, det med.
Men inte de som väntar på tåget?
Nej, inget företräde där.
Ni är tuff, professorn.
Ni är tuff.
Ni ser er själv som en som ifrågasätter.
Men jag har mina tvivel om det.
Sökandet i ditt liv är ditt.
Och du följer en väg som du snitslat.
Bara det faktumet är alla skäl ni behöver för att fortsätta.
På den vägen kan ni inte gå vilse.
Jag är inte säker på att jag förstår.
Jag tvivlar på att ni inte förstår något, professorn.
Jag ska be bordsbön.
Herre... Vi tackar dig för maten-
- och för de många välsignelser vi mottagit från din hand.
Vi tackar dig för professorns liv som du återbördat till oss-
- och ber att du ser efter honom för vi behöver honom.
Jag vet inte varför vi behöver honom, bara att vi gör det.
Amen.
- Berätta vad du tycker om det här. - Det ser gott ut.
Det är gott.
Det är väldigt gott.
Det är meningen. Det är soul food.
Vad är det i? Melass?
- Är ni kock, professorn? - Nja.
- Lite? - Ja.
Bananer förstås. Mango?
- En mango eller två och kålrötter. - Kålrot.
Kålrötter är svåra att hitta.
Det är väldigt gott.
Det blir godare efter någon dag.
Jag lagade det här igår.
Man måste värma upp det för att smaken ska bli rätt.
- Som chili con carne. - Ja.
- Vet du var jag lärde mig laga det här? - I Louisiana?
Här i New Yorks getto.
Det finns många olika influenser i en sån här rätt.
Många delar av världen i grytan. Olika länder och olika folk.
- Några vita? - Inte om det går att undvika.
- Jaså? - Jag bara jäklas med er, professorn.
Jag bara jäklas.
Ni vet kockarna i de fina restaurangerna?
- Inte personligen. - Vet du vad de gärna lagar?
- Nej. - Bräss.
Hjärna, mage - all skit som ingen vill äta.
- Vet du varför? - För att det är en utmaning.
- Man måste förnya. - Du är smart för en viting.
Det stämmer. Det är en utmaning. Grejerna de lagar är jättebilliga.
De flesta kastar det eller ger det till katten.
Men fattigt folk slänger inget.
Det stämmer nog.
Alla kan få en fin biff att smaka gott.
Men om man inte kan köpa biff-
- och vill äta något gott, vad gör man?
- Man är innovativ. - Precis.
Vilka måste vara innovativa?
- Fattigt folk. - Det stämmer.
Du får högsta betyg.
Tycker du om det?
Det är väldigt gott.
Vore inte ett glas vin gott med det här?
Jo, ett glas vin vore gott.
- Men du skulle inte dricka det? - Jo, ett glas kanske.
Jesus drack vin, han och hans apostlar.
Ja. Det står det här i Bibeln.
Inget står om att han gömde det i toan.
- Är det verkligen ett poppis gömställe? - O ja.
Jag vet fyllon som lyfter locket bara i fall att.
- Är det sant? - Nej.
Men det skulle inte förvåna mig.
Vad är det värsta du har gjort?
- Fler fängelsehistorier? - Varför inte?
Vilken vill du höra?
Mannen i fängelsekafeterian, är det det värsta du har gjort?
- Nej. - Inte? Vad är det värsta?
- Det berättar jag inte. - Varför inte?
- Då rusar du skrikande härifrån. - Det måste vara rätt hemskt.
- Därför säger jag inget. - Jag är rädd att fråga.
- Nej, det är du inte. - Har du berättat för någon?
Ja.
- Det gav mig ingen ro. - Vem berättade du för?
Jag berättade för en Guds man som var min vän.
- Vad sa han? - Han sa inte ett ord.
Men du är inte nyfiken på det värsta jag har gjort.
- Jo. - Men du frågar mig inte vad det är.
- Jag behöver inte det. - Varför inte?
Jag var där. Jag såg det.
- Jag kanske har en annan åsikt. - Det kanske du har.
- Vill du ha mer? - Nej, jag är proppmätt.
- Hungrigare än du trodde? - Ja, det var jag.
Bra.
Är det här ett test av din tro?
- Vad, ni? - Jag, ja.
Det är inte min tro ni testar.
- Du ser allt i svart och vitt. - Det är svart och vitt.
Jag antar att världen blir lättare att förstå.
Ni vore förvånad över hur lite jag försöker förstå världen.
- Du försöker förstå Gud. - Nej.
Jag försöker förstå vad han vill ha av mig.
Är det allt du behöver?
Om inte Gud är allt man behöver har man problem.
Jag rör mig inte utan Jesus.
När jag går upp på morgonen försöker jag få tag i hans bälte.
Ibland blir det manuell styrning. Jag kommer på mig själv.
- Manuell styrning? - Ja, gillar du det?
- Det är okej. - Jag tyckte det var rätt bra.
Om du tömt alla utvägar och erkänner att du förtvivlar.
Om du i det tillståndet griper efter vad det nu är-
- som varken har känsla eller substans och håller i det för brinnande livet.
- Är det ett rättvist porträtt? - Det är ett synsätt.
Det är inte logiskt.
Sa inte du förut att inget var logiskt?
Angående världens historia.
Det är det inte på en större skala.
Men det du säger är inte ett sätt att se saker.
Det är ett sätt att se en sak och det är strunt.
Och om Jesus talade till er?
- Tror du att han gör det? - Nej, men jag vet inte.
Jag är inte rättskaffens nog.
Nej, professorn, det är inget sånt. Man behöver inte vara rättskaffens.
Man måste bara vara tyst.
Jag kan inte tala för Herren, men enligt min erfarenhet-
- talar han till den som lyssnar.
Man måste inte vara rättskaffens.
Om Gud talade till mig-
- skulle jag låta dig ta mig till sjukhuset som du föreslog.
Och om det han sa var logiskt?
Det spelar ingen roll. Galenskap är galenskap.
- Spelar det ingen roll om det är klokt? - Nej.
Jag har aldrig hört något liknande.
Jag har alltid gått min egen väg.
- Vad säger ni? - Det är tyska.
- Talar ni tyska? - Inte direkt. Det är ett citat.
Det gjorde inte tyskarna något gott.
Jag vet inte. Tyskarna bidrog mycket till civilisationen före Hitler.
- Och sen bidrog de med Hitler. - Ja, det kan man säga.
Du tror visst-
- att kulturen bidrar till mänskligt lidande-
- att ju mer man vet desto olyckligare är man.
Som med somliga vi känner.
- Som med somliga. - Jag tror inte att jag sa det.
Det var nog ni som sa det.
- Det sa jag aldrig. - Tror ni det?
- Nej. - Inte?
Jag vet inte. Det kan stämma.
Varför? Det verkar inte rätt?
Det är det första i boken där.
Edens lustgård. Kunskap som något destruktivt för själen...
...och för godhet. - Jag trodde inte att du hade läst boken.
Alla känner till den historien. Den är mest berömd.
Varför är det så?
Jag tror att från Guds synvinkel är kunskap fåfänga.
Det kanske bara ger folk en ohälsosam illusion om att de kan överlista djävulen.
Jäklar, professorn... Var fanns ni när jag behövde er?
Det är bäst att du är försiktig.
Åh, jag förstår. Det är ämnet här.
Den mörkare bilden är alltid mer korrekt.
När man läser världens historia-
- är det en saga om blodspill och girighet och dårskap-
- som är omöjlig att ignorera.
Och ändå föreställer vi oss att framtiden ska bli annorlunda.
Jag har ingen aning om varför vi är här.
Det är inte troligt att vi är här länge till.
Det är mäktiga ord, professorn.
- Det är det som finns i ert hjärta, va? - Ja.
Okej, jag kan förstå de tankarna.
- Kan du? - Javisst.
- Det förvånar mig. - Men ni kan ha fel.
Det tror jag inte.
Det händer inte ofta i ert liv.
- Vad då? - Att ha fel.
- Jag erkänner när jag har fel. - Jag vet inte det.
Du har rätt till din egen åsikt.
Ja, här är den. På sidan tre.
"Vänner rapporterade att mannen hade ignorerat alla råd-
- och sa att han tänkte fortsätta på sin egen bana.
En förtrogen sa..."
Och det här är inom citationstecken.
"Man kunde inte säga något till det svinet."
Kan man säga så i tidningen? "Svinet"?
"Blodstänkta åskådare på 155th street station...
Fortsättning på sidan 4."
155th street station.
"...som intervjuades på plats sa att mannens sista ord-
- då han kastade sig mot pendeltåget var:
'Jag har rätt."
Väldigt roligt.
Åh professorn... ni är en otrolig man.
Jag är glad att du är road.
- Ni är speciell. - Jag tycker inte det.
- Inte? - Nej.
Ser ni inte de andra pendlarna från en viss höjd?
Jag ser de andra pendlarna som medockupanter-
- i samma avgrundslika djup som jag befinner mig i.
Om de ser något annorlunda vet jag inte hur det gör mig speciell.
Jag hör er.
Men jag återkommer till pendlarna som väntade på Sunset.
Jag kan inte låta bli att tänka att de måste vara speciella.
De måste vara i en djupare avgrund än dagresenärerna.
Djupare och mörkare. Jag säger inte att de är lika djupt som du...
...men ganska djupt kanske. - Och?
De kanske är dina bröder i självdestruktivitet och förtvivlan.
- Jag trodde att elände älskade sällskap. - Jag vet då inte.
Låt mig försöka.
Jag tror att ni har bättre skäl än dem.
Deras skäl är att de inte trivs här.
Men era säger hur man inte trivs och varför.
Ni har mer intelligenta och eleganta skäl.
- Skojar du med mig? - Nej.
- Men du tycker att jag är full av skit? - Nej.
Men det är nog möjligt att dö av att vara full av skit.
- Jag tror inte att det är vad vi ser. - Vad tror du att vi ser?
Jag vet inte. Det är outforskat territorium.
Ni har toppskäl att ta Limited-
- medan de andra typerna bara har...
Ja, att de inte mår bra.
Ni kanske inte alls är olycklig.
Tror du min utbildning driver mig till självmord?
Nej, jag ställer bara frågan. Vänta lite innan du svarar.
- Okej, varsågod. - Det är det löjligaste jag har hört.
"Det är det löjligaste jag har hört."
Väldigt smart. Vad är poängen?
Ljuset är överallt, men ni ser inget utom skuggor.
Och ni orsakar dem själv. Det är ni. Ni är skuggan!
Det är poängen.
Jag har inte din tro. Vi kan väl nöja oss med det?
- Ni funderar inte på att börja om? - En gång. Inte nu längre.
Tro kanske är ett fall av att inte ha något kvar.
Jag har något annat.
Du kan väl ha det i reserv?
Försök att börja om.
Inte starta igen. Alla gör det.
Börja om. Gå din väg.
Om allt ni är och allt ni har och allt ni har gjort-
- har fört er till botten på en whiskyflaska-
- eller köpt er enkelbiljett på Sunset Limited-
- då kan ni inte ge mig ett skäl på Guds gröna jord-
- att rädda något av det, för det finns inget!
Om ni kan förmå er att stänga dörren till allt det-
- blir det kallt och ensamt och en skarp vind blåser.
Men ni säger inte något.
Ni bara viker upp kragen och går.
Jag kan inte.
- Vill ni ha mer kaffe? - Nej tack.
- Varför tror ni att folk tar sitt eget liv? - Jag vet inte. Olika skäl.
Finns det något som de här skälen har gemensamt?
Jag kan inte tala för andra.
Mina egna skäl handlar om en gradvis förlust av fantasi-
- och en gradvis upplysning om verklighetens natur, om världen.
- Det är världsvana skäl. - Om du säger det, så.
- Eleganta skäl. - Det var din beskrivning.
Ni invände inte.
Det är de skälen som er broder inte vet något om-
- när han hänger i sin slips från röret i källaren.
Han har sina egna dumma skäl.
Men om vi kan hitta ett sätt att utbilda honom till de mer eleganta skälen-
- och göra dem tillgängliga för honom med vänner-
- då skulle många därute-
- ta livet av sig med mer glädje i hjärtat. Vad tror ni?
Nu vet jag att du gör dig lustig.
Ni har rätt. Ni drev mig äntligen till det.
Professorn kom åt mig. Det är bäst jag passar mig.
Det är bäst. Jag kanske bara värmer upp.
Ni tror att era skäl handlar om världen. Och hans handlar om honom.
Det är nog sant.
Jag tror att jag ser en annan sanning tvärs över bordet.
- Vilken? - Ni måste älska er broder eller dö.
Jag vet inte vad det betyder. Det är olikt allt jag vet.
- Berätta hur världen är. - Ni vill inte höra det.
- Jo visst. - Jag tror inte det.
Varsågod.
Okej.
Världen är ett arbetsläger där oskyldiga arbetare-
- leds fram genom ett lotteri varje dag för att avrättas.
Det är inte så jag ser det. Det är så det är.
Finns det alternativa synsätt? Ja.
Håller de för närmare granskning? Nej.
Vill du titta på tågtidtabellen igen?
Vilket liv hade du velat ha?
Jag vet inte. Inte det här.
- Lever du livet som du planerade? - Nej, inte alls.
Men jag fick vad jag behövde istället för vad jag ville ha. Det är tur ibland.
Ja...
Ni kan inte jämföra ert liv med mitt.
Nej.
Det kan jag inte.
Ursäkta, jag borde gå.
- Ni måste inte gå. - Jag har förolämpat dig.
Jag är mer hårdhudad än så. Gå inte. Ni har inte sårat mig.
Jag vet att du tycker att jag borde vara tacksam.
- Jag tycker inget sånt. - Jag borde gå.
- Det är förgäves, va? - Jag beundrar din ihärdighet.
Hur kan jag få er att stanna ett tag?
Hoppas du att om jag stannar länge nog talar Gud till mig?
Nej, jag hoppas att han talar till mig.
Jag vet att du tycker att jag är skyldig dig mer tid.
Jag vet att jag är otacksam.
Men otacksamhet är inte samma synd för en spirituellt bankrutt...
...som för en Guds man. - Ni är inte skyldig mig något.
- Är det säkert? - Ja.
Du är väldigt vänlig.
Jag önskar att jag kunde återgälda dig men det går inte.
Ska vi säga adjö? Du kan fortsätta med ditt liv.
Anta...
Anta att jag sa att ni vaknade imorgon och inte ville hoppa framför tåget.
Om ni bara behövde fråga, skulle ni?
Det beror på vad jag skulle behöva ge upp.
Jag började skriva ner det.
- Vad tror du jag håller fast vid? - Jag vet inte!
Vad är det pendlaren skulle dö för?
- Jag vet inte. - Nej, nej.
Det vet du inte.
Vill ni inte prata med mig mer?
- Jag trodde att du var hårdhudad. - Ja, men inte ogenomträngligt.
Varför tror du att det är något jag inte vill ge upp?
Jag vet inte.
Jag tror...
...att en man som vill kasta sig framför tåget-
- har något i tankarna.
De flesta av oss skulle nöja oss med en örfil.
Ni säger att ni inte bryr er om något, men jag tror inte det.
Jag tror inte att döden handlar om ingenting.
Ni frågade vad jag tror att ni håller fast vid och jag vet inte.
Eller så har jag inte orden för att uttrycka det.
Ni kanske vet, men ni berättar inte.
Det jag tror är att när ni tog ert berömda språng-
- tog ni med er det och höll fast vi det-
- höll fast in i döden.
Jag letar bara efter ord, professorn.
Jag letar efter ord, för jag vet att ord är vägen till ert hjärta.
Jag kan inte hjälpa dig.
Att släppa taget är dit jag kom. Det krävdes mycket för att ta sig dit.
Om det är något jag skulle vara ovillig att ge upp, så är det det.
- Finns det ett sätt att säga det på? - Det enda jag inte ger upp är att ge upp.
Jag förlitar mig på det.
Sakerna jag trodde på var väldigt ömtåliga.
De finns inte kvar länge och inte jag heller.
Men jag tror inte att det var skälet till mitt beslut.
Jag tror att det går djupare än så.
Man kan vänja sig vid förlust.
Det måste man. Jag menar...
Du gillar musik, va?
Ja, det gör jag.
Vem är den största kompositören du vet?
- John Coltrane, alla gånger. - Tror du att hans verk finns för alltid?
För alltid är en lång tid, professorn. Jag måste säga nej.
- Det betyder inte att det är värdelöst. - Nej.
Man ger upp världen mening för mening.
Man blir medbrottsling i sin egen förintelse och kan inget göra åt det.
Allt man gör stänger en dörr någonstans framför en.
Till sist finns det bara en dörr kvar.
Det är en mörk värld, professorn.
Du kanske måste erkänna att du är ute på hal is.
Jag erkänner det, men jag slipper inte undan.
Jag har inget val.
Okej.
Du kanske har rätt.
Här är mina nyheter, pastorn.
Jag längtar efter mörker.
Jag ber om döden, den riktiga döden.
Om jag trodde att jag i döden skulle möta folk jag kände-
- då vet jag inte vad jag skulle göra. Det vore en mardröm.
Om jag trodde att jag skulle träffa min mamma och börja om-
- bara utan döden att se fram emot-
- då vore det den yttersta mardrömmen, Kafka på hjul.
Jäklar... Vill ni inte träffa er egen mamma?
Nej.
Jag vill att de döda ska vara döda... för alltid.
Jag vill vara en av dem. Fast det kan man förstås inte.
Man kan inte vara en av de döda, det som inte har existens-
- har ingen gemenskap. Ingen gemenskap.
Mitt hjärta värms av tanken.
Svarthet, ensamhet-
- tystnad, frid-
- och allt är bara ett hjärtslag bort.
Jag ser inte mitt sinnestillstånd som en pessimistisk världssyn.
Jag ser det som världen själv.
Evolutionen kan inte undvika att det intelligenta livet-
- till slut blir medvetet om en sak-
- en sak över allt annat. Det är meningslöshet.
Om jag förstår er rätt-
- säger ni att alla som inte är korkade borde var självmordsbenägna.
- Ja. - Ni jävlas inte med mig?
Nej, jag jävlas inte.
Om folk kunde se världen för det den verkligen är-
- och se vad deras liv verkligen är-
- utan drömmar eller illusioner-
- då tror jag inte att de skulle ha något skäl-
- till varför de inte skulle välja att dö snarast möjligt.
Jag tror inte på Gud. Förstår du det?
Se dig om. Kan du inte se?
Ropen och oljudet från de som lider-
- måste vara det ljudet som han njuter av mest.
Jag avskyr de här diskussionerna. Byns ateists argument-
- vars enda passion är att smäda det vars existens han förnekar.
Din gemenskap är en smärtans gemenskap, det är allt.
Om den smärtan var kollektiv istället för att bara upprepa sig-
- då skulle tyngden dra ner världen-
- från universums väggar och den skulle brinna och krascha-
- genom den natt som den kanske är kapabel att alstra-
- tills den inte ens var aska.
Och broderskap-
- rättvisa, evigt liv?
Gode Gud...
Visa mig en religion som förbereder en för ingenting, för döden.
Den kyrkan skulle jag kanske gå in i.
Din förbereder en bara för mer liv-
- för drömmar och illusioner och lögner.
Om man förvisar dödsrädslan från folks hjärtan skulle de inte leva en dag.
Vem skulle vilja ha den här mardrömmen utan rädsla för nästa?
Yxans skugga faller över all glädje.
Varje väg slutar i död, varje vänskap, varje kärlek.
Kval, förluster, svek-
- smärta, lidande-
- ålder-
- ovärdighet-
- grotesk sjukdom.
Allt har bara en enda slutsats...
...för dig och för alla-
- och allt du någonsin valt att bry dig om.
Det är sann broderskap, sann gemenskap.
Alla är medlemmar för livet.
Och du säger att min broder är min räddning?
Min räddning? Förbannat vare honom, i så fall.
Förbannat vare honom i varje form.
Ser jag mig själv i honom? Ja. Det jag ser gör mig sjuk.
Förstår du mig?
Kan du förstå mig?
Förlåt.
- Hur länge har ni känt så här? - I hela mitt liv.
- Är det sant? - Det är värre än så.
Jag vet inte vad som kan vara värre än så.
Ilska duger bara för de bra dagarna.
Sanningen är att det inte finns mycket kvar av den.
Sanningen är att formerna jag ser har tömts.
De har inte längre något innehåll. De är bara former.
Ett tåg, en vägg, en värld-
- en man, en sak-
- som dinglar i vettlöst uttryck i tjutande tomhet-
- ingen mening i livet-
- i orden.
Varför skulle jag söka sånt sällskap?
Varför?
Jäklar...
Ser du vad det är du har räddat?
Försökt rädda. Försöker ännu.
- Som är din broder? - Som är min broder, ja!
Är det därför jag är här i din lägenhet?
Nej, det är därför jag är här.
Du frågade vad jag är professor i. I mörker, natten i dagens kläder.
Nu önskar jag dig det allra bästa, men jag måste gå.
- Stanna lite längre. - Nej, ingen mer tid. Adjö!
Vi kan prata om något annat. Jag svär!
Jag vill inte prata om något annat.
Gå inte ut dit! Ni vet inte vad som finns där!
Jo då, det vet jag.
Jag vet vad och jag vet vem som finns där.
Jag lutar mig mot hans magra kind.
Utan tvivel blir han förvånad över att bli så omhuldad.
Jag hänger runt hans hals och viskar i det torra, uråldriga örat:
"Här är jag. Här är jag."
- Öppna dörren nu! - Gör inte så här.
Du är en vänlig man. Vi har lyssnat på varandra. Det finns inget mer att säga.
Din Gud måste en gång ha stått i en gryning full av möjligheter-
- och det är vad han har gjort av dem.
Du säger att jag vill ha Guds kärlek. Det vill jag inte.
Jag kanske vill ha förlåtelse, men det finns ingen att be.
Det finns ingen återvändo. Det går inte att ordna.
Det finns bara hoppet om ingenting. Jag klänger mig fast vid det hoppet.
- Öppna dörren nu. - Gör inte så här.
Öppna dörren, är du snäll.
Tack. Adjö.
Professorn?
Jag vet att ni inte menar det ni säger!
Jag är där imorgon bitti.
Jag kommer att vara där, hör ni mig?
Jag kommer att vara där!
Jag kommer att vara där.
Du vet att han inte menade det.
Det vet du att han inte gjorde.
Jag förstår inte varför du skickade ner mig dit.
Jag förstår inte!
Om du ville att jag skulle hjälpa honom varför fick jag inte orden?
Du gav dem till honom. Men jag, då?
Det är okej. Det är okej.
Om du aldrig talar till mig igen så vet du att jag håller ditt ord.
Det vet du att jag gör. Du vet att du kan lita på mig.
Är det okej?